Пенчо Славейков
Под липата

chitanka.info

Под липата[0]

Глуха е нощ. Като призрак възправен,

в мрака Балкана настръхнал тъмней.

Върше липата люлей, —

а сянката счува се шепот сподавен.

„Още докле се зорница възйеме,

още докле се засилят мъгли!“

— Чуваш ли, трети петли!

Мило, за ходене вече е време.

Гаснат звездите, бледнее небето,

гледат как върше отсичат гори!

Мило, зора ще зори —

все ли е още несито сърцето? —

„В обич сърцето не знае насита:

знай ли, тежко му, — на обич е край…

Чаша отново подай —

жадът е двоен от чаша изпита.“

Думи пресъхнаха, шепот престана;

гръд на гърди и уста на уста.

Глъхнат въздишки в нощта…

В мрака настръхнал тъмнее Балкана.

… Ранна зора спепели небесата.

Галени думи, дочути в нощта,

тихом ги с тъмни листа

шепне на росното утро липата.

[0] „Мисъл“, кн. 4, 1902 г. — Последният куплет в „Мисъл“:

… Ранна зора спепели небесата.

Смачканата под липата трева

хич и не дигна глава,

с време макар да я ръсна липата.

↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.